Cuvânt.
Cules din vieaţa Sfântului Grigorie Arhiepiscopul Tesalonicului
jăcătorului de minuni că trebueşte toţi’ creştinif să se roage neîncetat
(alcătuit de Dascălul Nicodim Aghioritul)

SĂ NU SOCOTEASCĂ cineva fraţii mei Creştini, cum că numai Preoţii şi Monahii aă datorie ca să se roage neîncetat şi totdeauna, iar nu şi mirenii. Nu, Nu. Toţi creştinii deobşte avem datorie totdeauna ca să ne aflăm întru rugăciune. Pentru că scrie Prea Sfinţitul Patriarh aI Ţarigradului Filofteiă, în vieaţa Sf~antu1ui Grigorie al Tesalonicului (Palama), cum că Dumnezeescul Grigorie, avea un prieten iubit cu numele Iov, om prostatic şi îmbunătăţit foarte, cu carele odată vorbind împreună Sfăritul, i-aă zis şi de rugăciune. Şi cum că fieştecare creştin trebueşte totdeauna ca să se nevoească întru rugăciune, şi să se roage neîncetat, precum porunceşte Sfăntul Apostol Pavel, deobşte la toţi creştinii „neîncetat vărugaţi” (lTes.5.17) ‚. Şi precum zice şi Proorocul David, cu toate că era Împărat şi avea grijele împărăţiei sale „Mai înainte vedeam pre Domnul înaintea mea purt.trea” (Ps.15.8) 2 Şi Cuvântătorul de Dumnezeă Grigorie, învaţă pre toţi creştinii, şi le zice : Cum că mai de multe ori trebueşte ca să avem întru pomenire pre Nuinele Iui Dumnezeă, decât să Iuăm pre răsuflarea noastră. Şi zicând acestea Sfântul (Grigorie) către prieatenul săă Iov, şi altele mai multe; şi zicea încă, cum că trebueşte şi noi, ca să facem ascultare la cele poruncite de Sftnţi. Şi nu numai să ne rugăm noi totdeauna, şi să învăţăm şi pe ceilalţi pre toţi deobşte, şi pre Monahi, şi pre mireni, şi pre înţălepţi şi pre proşti, şi pre bărbaţî şi pre femei, şi pre copii, şt să-i îndemnăm ca să se roage totdeauna. Auzind acestea bătrânul acela Iov, i s-aă părut lucru noă, şi aă început a să împrotivi şi a zice Sfântu~ui, cum că a să ruga cineva totdeauna, este numai a pustnicilor şi a monahilor, care sunt afară de lume şi de turburări, şi nu a mirenilor care aă atâtea griji şi slujbe.
Deci Sfântul iarăşi îi zicea şi alte mărturii şi adeveriri nenumărate, iară bătrânul Iov nu s-aă plecat; Şi Dumnezeescul Grigorie fugind de multa vorbire şi împrotivire, aă tăcut, şi s-aă dus fleştecarele la chiliea sa. Şi peurniă acolo unde Iov să ruga în chiliea Iui deosebit, să arată Îngerul Domnului înaintea Iui, trimis de la Dumnezeă, carele voeşte mântuirea tuturor oamenilor. Şi după ce 1-aă mustrat mult, pentru ce să pricisă cu Sf~antu1 Grigorie, şi-i sta împrotivă la lucruri văzute, de Ia carele să pricinueşte mântuirea creştinilor, i-aă poruncit din partea Dumnezeului celui SFant, ca de acum înainte, să-şi ia aminte bine, şi să se păzască să nu mai vorbească nimic împrotivă la asemenea Iucruri de suf1et folositoare, că să împrotiveşte voii lui Dumnezeă; Ci nici cu mintea lui măcar să se invoească, cle a priimi gând împrotivă, şi de a cugeta altmintrelea, de câte i-aă zis Dumnezeescul
Episrola iniâi câtre Tesaloniceni a Sfântului Apostol Pavel, 5, l 7: “Rugaţi-vă neîncetat!”.
-	P~a1niii. 15. l 8: “Văzut-am mai înainte pe Domnul înaintea mea pururea, că de-a dreapta mea este ca să nu mă
clatin”. In mss. se face trimitere la Ps., 14, 8. Versiunea autorizată ebraică a Bibliei numerotează psalmii de la l I -
l I 3 cu o cifră în plus spre deosebire de Septuaginta. Ediţia Bibliei pe care o folosim în reproducerea citatelor a
folosit textul Septuagintei pentru Vechiul Testament confruntat şi cu textul original ebraic.
528	DIN VIAŢA SFÂNTULUI GRIGORIE AL TESALONICULUI (PALAMA)

Grigorie. Atuncea prostaticul acela bătrân Iov, îndată s-aă dus la Sfântul, şi aă căzut la picioarele lui, cerându-şi ertare pentru împrotivirea şi pricirea, şi i-aă arătat şi câte i-aă zis Îngerul Domnului.
Vedeţi fraţii mei, cum aă datorie deobşte toţi creştinii, de la mic până la mare, ca să se roage totdeauna cu rugăciunea minţii, adecă : Doamne Iisuse Hristoase Fiule a lui Dumnezeă milueşte-mă, şi totdeauna să se obicinuească, să zică mintea şi inima lor? Şi socotiţi cât să îmblânzeşte Dumnezeă de aceasta, şi cât folos vine dintru aceasta, întrucât pentru nemărăginita Lui iubire de oameni, aă trimis şi Înger Ceresc, ca să ne descopere, ca să nu mai avem în sfărşit nici o îndoire la aceasta.
Dar ce zic mirenii? Noi suntem înlăuntru atâtor trebi, şi în grijele lumeşti, şi cum este cu putinţă ca neîncetat să ne rugăm? Iar eă le răspund : că Dumnezeă nu ne-aă poruncit nouă ceva cu neputinţă, ci numai toate acelea care putem să le facem, acelea ni le-aă poruncit. Pentru aceasta este cu putinţă ca să o puie în lucrare pre aceasta fleştecare, ca adecă să-şi ceară întru dorire mântuirea sufletuluî săă. Că de ar ft fost cu neputinţă, cum era să fle deobşte la toţi mirenii, şi nu s-ar ft aflat atâţiea în lume care să o puie în încercare? Dintru care să fte spre pildă multora, Tatăl Sfănt Grigorie Palama, care ziseiă mai sus, Constantin acela minunatul, carele cu toate că era înlăuntru la Împăratul, şi să numea Părinte şi Dascăl al Împăratuluî Andronic, şi să îndeletnicea în toate zilele întru slujbele împărăteşti, deosebit că avea şi grijele casei lui, că era foarte bogat, şi avea moşii multe, şi slugi, şi copii şi femee. Şi cu toate acestea, atâta era de nedespărţit de la Dumnezeă, şi atâta era dat la neîncetata rugăciunea minţii întrucât mai de multe ori uita aceea ce vorbea împreună Împăratul şi boerii Palatului pentru trebile împărăteşti cu dânsul. Şi întreba iarăşi pentru acelea trebi, odată şi de două ori. Pentru care de multe ori ceilalţi boeri care nu ştieaă pricina, să supăra, şi îl prihănea, cum aşa degrab uită, şi cu întrebarea luî de a doua oară supără pre Împăratul. Iară Împăratul ştiind pricina, îi tinea parte, şi zicea : Fericitul Constantin, are ale lui grijî, şi acelea nu-1 lasă să ia aminte la vorbele nostre, care sunt pentru trebile vremelnice şi deşarte; Căci mintea lui a blagoslovitului, este pironită la cele adevărate şi Cereştî, flindcă şi toată luarea aminte a lui este la rugăciune şi Ia Dumnezeă.
Decî precum spune Prea Fericitul Patriarh Filofteiă, acest Fericit Constantin era cinstit şi vrednic de iubire, şi de Împăratul, şi de toţl Megistaniî, şi de Boeril Împăratului, precum a fost iubit de Dumnezeă. Şi s-aă învrednicit de-a pururea fericitul, ca să facă şi minuni; Fiindcă odată (zicea Prea Sflnţitul Filofteiă la vieaţa Sntuluî Grigorie flulul săă) intrând întru o corăbioară cu toată familiea 1~i, ca să meargă sus de la Galata, la un Sihastru ce să liniştea acolo, pentru rugăciune şi blagoslovenie; Pe drum a întrebat pre slăgî dacă aă luat şi ceva mâncare, ca să ducă Aveî aceluia să se ospăteze, iară ei aă zis că din grăbire aă uitat şi n-aă luat nimica. Iară mergând mai înainte cu caicul, ş-aă pus mâna sa înlăuntru în Marea, şi cu tăcuta rugăciune a minţii, ruga pre Dumnezeă, pre Stăpânul Mărilor, ca să dea vre-un vânat. Şi pre urmă după puţin ceas, O! minunate lucrurile tale Hristoase Impărate, cu care prea slăvit măreşti pre robii Tăi! îşi scoate mâna sa din Mare, ţiind un peşte mare în mână, ce să numeşte „Lavrache”, pre care aruncându-1 în corăbioară înaintea slugilor sale, aă zis : Iată că Domnul nostru s-aă grijit şi pentru Ava sluga Sa, şi i-aă trimis mâncare. Vedeţi fraţii mei, cu ce fel de slavă proslăveşte Iisus Hristos pre robii Săi, pre aceea care sunt totdeauna cu dânsul, şi cheamă neîncetat Prea Sfăntul şi prea dulcele lui Nume.
Încă şi Dreptul şi Sfăntul acela Evdochim, aă nu aă fost şi el în Ţarigrad înlăuntru la Împăratul, şi Ia Împărăteştile trebi? Nu să aduna cu Impăratul şi cu Boerii palatului? Şi cu atâtea grijl şi slujbe? Dar cu toate acestea avea pre rugăciunea minţii totdeauna nedespărţit de el, precum spune la viaţa Sfăntului Simeon Metafrast, unde af1ându-să înlăuntru în lume, şi la cele lumeşti de trei ori fericitul, aă petrecut cu adevărat o vieaţă Ingerească şi mai presus de lume, şi s-aă învrednicit de al dătătorul de plată Dumnezeă, ca să ia sfărşit Dumnezeesc şi fericit. Şi alţi mulţi şi nenumăraţî cariî aă fost înlăuntru lumii, şi aă fost cu totul şi desăvârşit daţi la aceastaă mântuitoare rugăciune a minţii, precum să află la Istoril.
	Cuvânt pentru rugăciune	529

DecI fraţil mei creştini, vă rog şi eă împreună cu Dumnezeescul Ioan Gură de Aur, pentru mântuirea sufletelor voastre, nu vă leneviti la acest fel de lucru al rugăciunel, ci urmaţî acestora pre care i-am zis, şi precum este cu putinţă urmaţi-le lor. Şi dacă vi să pare cu greă lucru la început, apol să flţl adeveriţl şi încredinţaţl ca de la faţa Atot Ţiitorului Dumnezeă, ca însuşl acest Nume a1 Domnului nostru Iisus Hristos, chemându-să în toate zilele neîncetat de noi, care să ne înlesnească toate greutăţile, şi cu vreme multă după ce vom deprinde, şi ne vom îndeletnici la acestea, atuncl cu cercarea vom cunoaşte cum că nu este cu neputinţă, nici cu greă; ci cu putinţă şi cu uşurinţă.
Pentru aceasta şi Dumnezeescul Pavel, care ştia mai bine decât noi folosul cel mare care are rugăciunea, ne-aă poruncit ca „neîncetat să ne rugăm”. Şi nu aă voit ca să ne sfătuiască vre un lucru cu anevoe şi cu neputinţă ca să nu-1 putem face, şi prin urmare neFacându-1 să ne arătăm neascultători, şi călcătorl aşăzământului lui, şi pentru aceasta să ne osândim; Ci scoposul Apostolului unde aă zis „neîncetat vă rugaţi” (lTim.5. 17) ~. aă fost ca adecă să ne rugăm cu mintea noastră, care este cu putintă ca să o fa cem, totdeauna. Pentru că şi când facem Iucrul mâinelor, şi când umblăm, şi când şedem, şi când mâncăm, totdeauna putem să ne rugăm cu mintea noastră, şi să facem rugăciunea minţii către Dumnezeă bine plăcută şi adevărată. Cu trupul să lucrăm, şi cu sufletul să ne rugăm; Omul cel dinafară să facă toată slujbatrupulul, iar omul cel dinlăuntru să fte cu totuluşi tot, aftorosit la slujba lui Dumnezeă, şi să nu lipsască nici odinioară de lucrul acesta Duhovnicesc al rugăciunei minţii, Precum ne porunceşte şi Dumnezeă — Omul în Sftnţita Evanghelie ztcând : „Iară tu când te rogi, intră în cămara ta, şi închide uşa ta, şi roagă-te Tatălui tăă întru ascuns” (Mat.6.6) ‘~. Cămară a sufletului este trupul, uşi ale noastre sunt cele cinci simţiri; Sufletul intră în cămările sale cele dinlăuntru, când nu umblă mintea încoace şi încolo, la lucrurile lumiî, ci să află înlăuntru inimei noastre, şi simţirele noastre să închide; însă rămân închise, atunci când nu le lăsăm a să pironi la simţitele şi văzutele lucrurl ale lumii.
Cu acest chip rămâne mintea noastră slobodă de toată împâtimirea cea lumească, şi cu rugăciunea minţil cea ascunsă, te uneşti cu Dumnezeă Tatăl tăă. Şi atuncea, zice : „Tatăl tăă cel ce vede întru ascuns, va răsplăti ţie 1a arătare” (Mat.6.7) ~. Vede cunoscătorul celor ascunse Domnul Dumnezeă rugăciunea minţiî tale, şi-î răsplăteşte cu văzute şi mari daruri. Fiindcă şi aceasta este adevărata şi desăvârşita răgăciune, şi aceasta umple pre suflet de Dumnezeescul Dar, şi de Duhovniceştile dăruiri, ca şi Mirul, că pre cât mai mult îl acoperi înlăuntru în vas, pre atâta maî mult miroseşte vasul. Aşa şi rugâciunea, pre cât mai mult o ascunzl înlăuntrul inimel tale, pre atâta mai mult să umple de Dumnezeescul Dar. Fericţl şi bine norociţî sunt aceea, care să vor deprinde la acest lucru Ceresc, pentru că cu acesta biruesc toate supărările viclenilor dracî, precum şi David aă biruit pre mândrul Goliat. Cu aceasta strică pre sburdările poftelor trupeşti, precum şi ceî trei Cuconî aă stins flacăra cuptorului. Cu acest lucru al rugăciunei mintiî, îmb lânzesc patimile, precum şi Daniil aă îmblânzit leiî cei sălbateci. Cu aceasta pogoară roua Sfântuluî Duh în inimile lor, precum şi Ilie au pogorât ploaie în Carmin. Această rugăciune a minţil este care să suie până la scaunul lui Dumnezeă Cuvântătorul la Apocalips (Cap 4) 6,,şi ceî 24 de bătrânî aă căzut înaintea Mieluluî, având fteştecare alăută şi năstrapă de aur, pline de tămâeri, care Sunt rugăciunele Sflntilor” ~‚. Această rugăciune a minţii, este o lumină ce luminează totdeauna pre sufletul omului, şi îI aprinde inima luI de focul

Epistola întâia câtre 7imotei a Sfântului Apostol Pavel, 5, 17: “Rugaţi-vă neîncetat”.
Sfânta Evanghelie dupâ Matei, 6, 6: “Tu însă când te rogi, intră în cămara ta şi, închizând uşa, roagă-te Tatăiui tău, Care este în ascuns, şi Tatăl tău, Care vede în ascuns, îţi va răsplăti ţie”.
Idern, 6, 7: ~~Când vă rugaţi nu spuneţi multe ca neamurile, că ele cred că în multa Ior vorbărie vor f~ ascultate”. “Apocalipsa Sfântului Ioan Teologul, cap. 4. Intitulat Priveliştea cerească. Tronul lui Dumnezeu cu douăzeci şi patru de bâtrâni şi cu patru heruvimi „.
Idern, 4, 10: “Atunci cei douăzeci şi patru de bătrâni, căzâncl înaintea Celui ce şedea pe tron se închinau Celui ce este viu în vecii vecilor şi aruncau cununile Ior înaintea tronului zicând”.
530	DIN VIAŢA SFÂNTULUI GRIGORIE AI.. TESALONICULUI (PALAMA)

dragostei Iui Dumnezeă. Aceasta este lanţ care ţine unit pre Dumnezeă cu omul. O! ce Dar, Fară de asemănare al răgăciuneî mintii! O! lucru adevărat, minunat, şi ales! Să fti împreună cu Dumnezeă prin minte! Îngerii nu aă glas materialnic, ci cu mintea Ior aduc lui Dumnezeă neîncetată slavoslovie. Aceasta este lucrul lor, la aceasta este aflorosită toată vieaţa lor.
Decî dar şi tu frate, când intre în•cămara ta, şi încui uşa, adecă mintea ta să nu să împrăştie aicea şi acolo, şi intră înlăuntru în inima ta, şi simţirele tale sunt închise, şi nu sunt pironite la lucrurile lumiî aceştiea, şi aşa te rogl totdeauna cu minta ta, atuncl te faci asemenea cu Sflnţil Îngeri. Şi Tatăl tăă carele vede rugăciunea ta cea tainică, care îi aduci întru ascunsuiile inimel tale, cu mari Daruri Duhovniceşti are să-ţi răsplătească Ia arătare. DecI şi ce alt mal mare, şi maî mult voeşti decât aceasta? Ca să te af1i totdeauna împreună cu Dumnezeă, precum am zis, cu mintea, şi neîncetat să vorbeştî împreună cu Dânsul? Fără de carele nu poate vre-odată vre-un om să fte fericit, nici aicea. nici în ceilaltă vieaţă.
Deci frate, orişicare vel ft, când vei lua în mâinele tale această carte, şi cetindu-o veî afla cu cercare folos în sufletul tăă. mă rog cu căldură, să-ţi aducl aminte să faci o rugăciune către Dumnezeă, cu un „Doamne milueşte” pentru păcătosul sufletul meă, acelul ce s-a ostenit la această carte, şi acelui ce a ostenit ca să o tipărească, carii aă mare nevoe de rugăciunea ta, ca să afli milă Dumnezească sufletelor lor, împreună cu a1 tăă. Fie, Fie, Fie.
AMIN.

SFARŞIT,
al întregulul material ce alcătueşte amândouă tomurile al FILOCALIEI Elineşti:

(Spre ştiinţă).
Încă noi aici la urma acestora, am alăturat şi următoarele cuvinte, aflate în urmă, a oarecărora Sflnţî şi Dascăll aI Bisericei Răsăritului, precum şi a oarecărora Cuvioşl Părintî Românl. ca ce1~ ce privesc tot spre un scopos.~

Mss. dactilografiat aI traducerii Filocaliei de la Schitul Prodromul, versiune în limba română a celor două volume ce alcătuiesc antologia publicată în 1782, la Veneţia, se încheie la p. 1421.
Aşa cum se va preciza în mss. Ia p. 1460; “potrivit scoposului ce urmărim adecă: a alătura Ia urma Filocaliei numai material privitor la rugăciune”.